Begreppet eutrofiering
Växtnäring -- tillväxt produktion Eutrofieringsexperiment lab sjö Bedömning, N- eller P-reglering Säsongvariation, P- och N-halter Fosforbelastning fastläggn. halt P och N-källor, -typvärden, -trender Halter och haltskillnader i sv. sjöar Sjöar med max fosforhalter 1990
|
Limnologer har under hela 1900-talet försökt beskriva sjöars egenskaper med ett sammanfattande omdöme, vilket gett upphov till omfattande klassificeringssystem där växtnäringstillgång, vattenfärg, grumlighet, järntillgång, växtsamhällen m.m. varit vägledande. Av denna terminologiapparat lever idag framför allt den växtnäringsbaserade trofiskalan från oligotrofi till hypertrofi kvar. Dystrofiskalan som relaterar till sjöars försörjning med organiskt material från omgivningarna (ofta i form av brunfärgade s.k. humusämnen från skogsmark) är också fortsättningsvis värdefull. De olika näringsbaserade trofiklasserna har under 1960- och 70-talen försetts med ungefärliga klassgränser enligt följande:
År 1990 tillgodosågs ett behov inom svensk vattenvård och miljöövervakning av bedömningsgrunder för olika mätvariabler. År 1999 har en ny reviderad version av bedömningsgrunder kommit ut. Erfarenheter från trofiklassificeringen har där lagts till grund för en något modifierad trofiskala baserad på fosforhalter. Även internationellt har flera skalor med effektrelaterade fosforklasser
publicerats, oftast med syfte att utgöra bedömningsinstrument.
En sammanställning av dessa skalor liksom Forsbergs och Rydings
skala (tabell ovan) och den nuvarande bedömningsgrundsskalan visar
på de stora överensstämmelserna speciellt vad gäller gränsen mellan
de lägre klasserna |
|
Institutionen för miljöanalys, SLU, Box 7050, 750 07 UPPSALA Tel: 018-67 10 00 (vx), 018-67 31 10 (sekreterare) Fax: 018-67 31 56, e-post: ma@slu.se |